ПОКЕР ГОВОРИТЬ
СУПЕРСИСТЕМА
Вся справа ось у чому.
Якщо не можеш виявити лоха в перші пів години гри - тоді ти сам лох.
ШУЛЕРИ
Гравці вам скажуть: "Ми граємо, щоб жити". Це робота, як і будь-яка інша.
Ми не зариваємося, граємо потроху.
Наша мета, брати по одному великому кушу на годину.
Піднімати ставку, коли карти хороші. Захищатися, коли погані. Не здаватися.
Так я заробив на половину юридичного курсу. Я стабільний гравець.
Я навчився стабільно вигравати.
Але потім зрозумів, якщо бути занадто обережним,
Життя стане стабільним, до відрази.
Це заклад Тедді-КДБ.
На п’ятсот? Його адреси в довіднику немає.
- Ні, не сьогодні. - Чому?
Дай три купки суперфішок.
Ось тобі на тридцять тисяч. Рахуй.
Все вірно.
Будеш грати по-крупному? Чудово.
- Печива хочеш? - Ні.
Хоч за його виглядом і не скажеш, що він близький до босів російської мафії,
...з такими, як він, за картами краще не жартувати.
Ця велика гра йде тільки у нього.
Тут мене вважають дрібним гравцем. Зараз все зміниться.
Джої Книш - легенда Нью-Йорка.
Він профі. Заробляє на життя грою з дев’ятнадцяти років.
Ти взяв фішки для когось?
Ні... Тобто так, для себе.
Правильно. Ти ж не кинеш їх усі в гру?
Він мені тут ближче всіх, майже друг.
- Пішли. Але сьогодні, я не хочу його бачити.
Не варто кидати виклик цим типам. Вони тебе зжеруть. Обіграють в пух і прах.
- Ти думаєш? - Є простіші гравці.
Пішли звідси. Вип’ємо кави, поїдемо в спокійне місце.
Я знаю, що роблю!
Хочеш взяти суперкуш, так?
Взяти побільше і рвонути в Лас-Вегас? Я вгадав, так?
Я зможу виграти.
Можливо. Може, цю гру і виграєш.
Але не гру "десять-двадцять" у казино "Честерфілд".
І не гру "хай-лоу", в підпільному клубі на 79 вулиці.
Гаразд. Я зрозумів.
Зрозумів. Я пішов грати.
Тут практикують "техаський безмежний покер".
Мінімальна ставка - 25 тисяч.
Таку гру не часто зустрінеш поза казино.
Ставки приваблюють багатих лохів, а ті приваблюють акул.
"Техаський безмежний", король покерних ігор.
У гравців по дві карти лицем вниз.
На середину кладуть п’ять карт, лицем догори. Вони загальні.
Їх може взяти будь-хто, щоб мати кращий набір з п’яти карт.
Головне, грати з людьми, а не з картами.
Ставлю 800.
У жодній іншій грі, гроші так швидко не змінюють господаря.
Блискучий гравець з супер картами може бути битим,
і втратить розум разом з фішками.
Тому в "безмежний покер" грають на Світовому покерному чемпіонаті.
Деякі профі відмовляються в нього грати. Не витримують стресу.
Але такі, як Дойл Брансон, вважають "Безмежний" істинним покером.
Канатоходець Валенда сказав: "Я живу тільки на канаті.
Решту часу чекаю, підйому на канат."
Я пас.
Ставлю більше. На п’ятсот.
Я пас.
Ризикуєш. Ставлю стільки ж.
Ось у чому краса гри!
Давай!
У мене тільки дві пари великих карт, і я хочу його обіграти.
З середнім гравцем, я зробив би пастку. Злегка підняв би ставку.
Він би попався. Але Тедді-КДБ, хитрий.
Треба ставити багато. Робити вигляд, що хочу всіх обіграти.
Ставлю дві тисячі!
Він теж підніме ставку, і я зірву куш.
Стільки ж.
Здається, у нього флеш.
Відкрити і розбити.
Моя грошова карта, дев’ятка червова. У мене фул-хаус!
Ти перший Я пас.
Нехай випадуть піки! У КДБ буде флеш.
Він підніме ставку, а я поб’ю його фул-хаусом.
Ставлю...ставлю...
П’ятнадцять тисяч.
Тайм-аут.
Нехай вважає, що я обдумую хід.
А я думаю, тільки про Лас-Вегас і про казино "Міраж".
Гаразд. Ти ставиш 15, а я піднімаю ставку на 33 000.
Так, я ставлю все! Не думаю, що в тебе є піки.
Ти правий, у мене немає пік.
Я все зрозумів, перш ніж він розкрив карти.
Фул-хаус, Майку.
Вставай!
Він мене розгромив, Книш. Я програв усе! Гроші на чорний день, на навчання... Все!
Так з кожним буває час від часу.
Ти скоро знову повернешся до гри.
Ні, з мене досить! Я зав’язую.
Всі спочатку так кажуть. Я дам тобі грошей на гру.
Договір стандартний, мені половина твоїх виграшів.
Програєш, гроші втрачаю я.
Не кидайся ними даремно.
Вантажівка ще твоя?
Звичайно. Пішли.
9 МІСЯЦІВ ПОТОМУ
Той, хто націлився на куш, не часто програє.
Знаєте, що з таким буває?
Він береться за брудну роботу, в нічну зміну,
і весь час думає: "Де ж я промахнувся?"
Раніше, я уявляв себе за столом, ліворуч від мене Дойл, справа - Амарілло.
Чемпіонат світу з покеру! Ця картина затьмарила все, коли я грав з Тедді-КДБ.
І ось, замість Лас-Вегаса, я в Нью-Йорку.
Вожу товар на вантажівці, позиченій у Книша.
Головне правило гравця, залишай шлях до відступу!
- Привіт, Мугі! - Дай відповідь на моє запитання.
З юридичної точки зору, скажи мені,
...власник команди "Янкі" має право перевести її в інше місто?
Не знаю. Звідки мені знати?
Так ти це ще не вчив?
Ні, це проходять на третьому курсі.
- Бувай! - Бувай.
Тут грають судді.
Я чув про це ще до того, як вступив на юридичний.
У них клуб, 10-12 гравців, судді, прокурори, професори.
У всіх є гроші.
Коли я заробляв грою, я хотів було з ними грати,
але вони не беруть до себе чужих.
Один шулер, Кріспа Лінет, одного разу до них проник.
Але вони дізналися, що він профі.
і потім його штрафувала поліція, за кожну дурницю.
Навіть його улюблений клуб закрили,
а він працював з 1907 року.
- Майку! Зробив те, що я просив? - Так.
Поклади на стіл. Відмінно.
Хлопче, він платить тобі за вечірню роботу?
Моя нагорода - знання, сер.
Вони не варті твоїх зусиль. Стань краще жокеєм, займися справою.
Він зависокий для наїзника.
Досить вербувати його в жокеї. Припини. Так, попередня ставка!
Майк - глава адвокатів навчального суду, що ти проводиш на тому тижні.
А досвід, отриманий у мене, він міг би використовувати у тебе. На літній практиці.
Я думав, ти його любиш. Навіщо мучити його на держслужбі?
Мудра порада, приватна практика краще.
Знаєш, як грають адвокати з Нассау? Для них наші ставки, дрібниця!
Дивно! Серед цих суперюристів немає жодного пристойного картяра.
- Ставка та ж. - І в мене.
Піднімайте!
Професор піднімає!
Майку, я хотів ставити стільки ж!
Ні, треба підняти.
- Твоє слово? - Ставка та ж!
Не знаю, може я зруйнував свою кар’єру юриста, перш ніж вона почалася...
Але я не стримався.
Відмінно! Граю.
Все! Відкривайтеся.
- У мене трійки. - Пас.
- Хай грають ці гумористи! - Той, хто підняв ставку.
Я такої ж думки.
Яка межа?
20 доларів. Найвища ставка, 20.
Прекрасно. Ось, 20.
Ти бачиш лише половину карт. Навіщо ставиш?
Ти не проти, Ейбе? Малюк ставить твої гроші!
Це розумний хід. Ми знаємо свої карти, і ваші теж!
Чорта з два, ти знаєш наші карти!
Закладаємося на мою літню роботу у вас, що знаю?
Я не закладаюся на робочі місця.
Але, якщо ти правий, то будеш першим кандидатом на місце.
Гаразд. Вам потрібна третя трійка.
Але ви забули, що вона була у професора Гріна, і він вивів її з гри.
Ви вдаєте, що вона у вас. У прокурора по парі карт, але слабких.
Суддя хотів зробити "флеш-рояль", але не вийшло.
Містер Ейзен сподівався, що його дами виграють.
Ставка декана, 20 доларів.
Чорт, він вгадав!
Чорт забирай! Здуріти можна!
Ти виграв. Що в тебе, Ейбе?
Дрібниці.
Але з ними ви виграли. Забирайте виграш.
Малий, беру тебе до себе. Сідай поруч зі мною.
Я хотів би, але не можу. Я не граю в карти!
Іди геть! Побачимося завтра!
- Чия ставка? - Моя.
- Малий мені подобається. - Він нівроку.
Розумний хлопець.
Мені було важко піти звідти.
Ці баранці запросили мене зіграти, але я зав’язав.
Грати можна, де завгодно.
З лохами, з майстрами, чесно, нечесно, по-домашньому.
Я можу доставити товар в Нью-Джерсі
і через 2 години бути в казино "Тадж Махал", але я дав слово.
Тепер, я тільки студент-юрист.
- Привіт! - Привіт!
- Як справи? - Добре!
Набридло крутити руль.
Протримайся ще пару семестрів.
О! Мені вже час. Я спізнююся.
Залишся! Я швидко, ти нічого не відчуєш!
Ми обоє знаємо, що так не вийде. І тобі треба виспатися. Давай, спи!
Нічна робота мене вбиває.
Раніше не вбивала.
Гра, зовсім інше! Сядеш о восьмій і не помітиш, як настане ранок.
- До речі, влітку мені дадуть роботу. - Яку?
Вчора, залишивши тебе в бібліотеці, я зачарував суддю Маріначі.
Він візьме мене до себе клерком.
Детальніше.
Вони грали в карти.
Дослухай мене!
Дослухай. Так ось, вони грають, а я бачу їх карти наскрізь.
Замість того, щоб іти додому, ти грав у карти з суддею?
Ні, я не грав. Грали вони!
Судді сподобалося, що я бачу карти, і все.
Якщо не провалюсь на навчальному суді, робота - моя!
І що ти будеш робити? Оформляти вироки шулерам?
Ти сама мені радила використовувати картярський талант у суді.
Так і ти мене прекрасно зрозумів. Я мала на увазі, використовуй мізки!
Як при підрахунку шансів у грі при оцінці людей.
Я це мала на увазі! А не те, що треба обманом отримувати роботу.
Обманом! Ти що! Я просто налагоджував зв’язки!
Боже мій! Зв’язки! Тепер ти дуриш мене?
Ні, ні, ні.
Ти мене не розумієш.
Ти будеш, як випускники-спортсмени.
У них класні посади при окружному прокуророві,
...поки вони грають в бейсбол, за лігу юристів!
Якщо ти так зробиш кар’єру, тебе вважатимуть вискочкою.
- Запам’ятай! - Та не грав я з ними.
- Зрозуміло. - Чудово.
До зустрічі!
Кохана, можна я завтра візьму твій джип?
Так. Навіщо?
Хробак виходить з в’язниці. Треба його зустріти.
- Завтра? Чудово. - Я йому обіцяв, зрозумій!
Хробак! Жах! У тебе знайомі з такими прізвиськами!
Він мені, як брат!
Чорт! Я з ними не грав!
Ми з Хробаком, разом вчилися у престижній школі в Нью-Джерсі.
Тільки ми з ним, не мали коштів на навчання.
Але мій батько працював у цій школі, в кімнатці з табличкою "Сторож".
Тому я там навчався.
Це салют, на честь твого успіху?
- Покидьок! - Що? Мені не вдається тобі програти!
Ти в четвертий раз б’єш мене цією піковою стервою!
Ні, ні! Ти три гри до цього виграв.
А пікову даму краще називати Чорною Марією. Не називай її стервом!
- Так! У нього були всі піки! - Так, я бачив.
Це тобі допомогло.
Так? Гаразд, ти правий.
Не підеш, поки ми не відіграємо свої сигарети.
Ти ж знаєш правила. Не бійся, я їх не викурю.
Я їх збережу. Можеш викупити їх. Або завтра зіграємо за подвійною ставкою.
Мерфі! Чого ти тут сидиш? Тебе випускають! Пішли!
Випускають? Цей покидьок виходить на волю!
Слухай, Хробак, май совість! Через пів години ти купиш гору сигарет!
Ти що, здурів? Я чесно їх виграв!
Ти ж не куриш!
Ви просто, як діти!
Якщо вирішили здохнути від раку легень, навчіться грати в карти!
Обібрав нас і ще ображає! Доля тебе за це покарає!
Так! Але не в цьому житті. Нехай щастить.
Мерфі! Розпишися.
Батько Хробака займався шкільним садом,
коли не був п’яний. Тоді садом займалися ми.
І не тільки садом.
Ми з Хробаком, знущалися з однокласників.
З цих аристократів.
Продавали їм травичку-материнку замість гашишу, китайські хлопавки...
Заробляли на сніданки.
Дякую.
Потім перейшли на великі справи. Нас спіймали.
Ми підбили наших спортсменів, програти матч за гроші.
Відчиняй! Один зі спортсменів заклав Хробака.
Його викликали на шкільну раду та запропонували угоду.
Закривай!
Скажеш, хто твій спільник, і не постраждаєш.
Хробак не сказав. Його відрахували.
Я залишився в школі і закінчив її. Відчиняй!
Не багато хто зробив би те, що зробив Хробак.
Майку! Господи, я знав, що ти приїдеш!
- Привіт! - Я знав, що ти не підведеш.
Я їздив би до тебе щотижня, якби ти дозволив.
Знаю. Не хотів, щоб ти бачив мене в цьому лайні.
- Я радий нашій зустрічі! Класно виглядаєш! - Ти теж.
- Важко тобі довелося? - Та ні, дрібниці.
На чому ти їздиш!
Ти процвітав, поки я сидів? Чим займався?
Машина не моя.
Так? Неважливо. Відвези мене подалі звідси.
У в’язниці дві економічні системи, гроші і обмін.
Я повинен був вести три гри: з білими, з неграми і з охоронцями.
Весь фокус, виграти побільше грошей у білих, щоб програти їх охоронцям.
Щоб вони робили мені поблажки! А у чорних треба виграти побільше сигарет.
Щоб міняти їх на корисні речі, до яких я так звик.
І при всьому цьому не влипнути! Це дуже важливо.
- То ти працював з партнером? - Ні. Кому я міг там довіряти.
- Ні, я був сам. - Стій! Що це? Дай подивитися.
Подобається?
В мене туз у рукаві.
Це не все. Стривай, я покажу тобі своє мистецтво.
Я став грати блискуче! Розумієш?
- Так! - Ти просто очманієш!
А ти, працюєш? Класно граєш?
Ні, я зав’язав.
- Ти що? Карта не йшла? - Ні. Я просто зав’язав...
- Майку, ти що? Жартуєш? - Ні. Я програвся.
- Майку! Ти прогорів? - Так.
- Як? - Кривава гра у Тедді-КДБ.
Ти грав зі скаженим росіянином, і він тебе обібрав?
Так. Я не казав тобі, поки ти сидів. Не хотів тебе засмучувати.
Господи! Про що ти думав? Значить тепер ти просто студент? А чим заробляєш?
- Їжджу на вантажівці Книша. - О! Ти мене вбиваєш!
Майку! Тобі знову треба грати! Твій старий партнер знову з тобою!
- Ні, ні! - Ми їм покажемо!
- Ні, я зав’язав. З мене годі. - Гаразд.
Я знаю клуб, ідеальний для нас, у передмісті Нью-Йорка, там грошовиті лохи.
- Я відвезу тебе туди, і все. - Гаразд.
Ось так от. Дійсно, я всерйоз зав’язав.
Все, приїхали. Послухай, класна гра! Тут є дівчина, Барбара. Супер!
Я майже її трахнув... Але мене посадили.
Вона розпорядниця в цьому клубі багатіїв. Привела мене на гру.
Сказала, що я її кузен, що люблю грати і хочу вчитися покеру.
Класно! Чудовий трюк.
Ще б пак! Є тільки одна проблема, у мене таке відчуття...
Яке ще відчуття?
Ти добре знаєш це відчуття, коли стіл вже накритий... Ніж, виделка, соуси...
- І для м’яса, і для птиці... Але... - Немає біфштекса?
Точно! Радий, що ти зрозумів.
Мені б для початку п’ять сотень. Чорт! На що ж ти жив?
Довелося не солодко. Гаразд, ось тобі 220 для початку.
220? Дякую, але...
тут на перші одинадцять ставок. Не зможу створити собі імідж.
Гаразд. Тоді не грай сьогодні. Завтра я дам тобі більше.
Ні, я повинен почати. Я і так сильно відстав.
Годі! Ти щойно вийшов! Куди поспішати?
Я поспішаю, тому що крім тебе, мого звільнення чекають ще п’ятеро!
- Скільки ти їм винен? - 10 000.
- Десять? - Так, і ще Бог знає скільки відсотків...
Слухай, мені було б легше розпочати разом з тобою.
Ти мені вже пропонував. Я розумію, але не можу.
Не можу, і все, я дав слово!
Знаєш, друже, я тебе розумію. Правда! Нічого, нічого.
Я сьогодні пущу в хід свої трюки раніше, ніж зазвичай. От і все.
Дякую! Я тобі дуже вдячний.
- Зірви куш! - Обов’язково!
Зустрінемося завтра в центрі. Майку, я дуже радий тебе бачити.
Я теж!
У книзі "Сповідь успішного гравця в покер" Джек Кінг пише.
"Як не дивно, мало який гравець пам’ятає великі виграші."
"Але він до найдрібніших подробиць опише свої головні поразки."
Це точно!
Я погано пам’ятаю, як виграв ті свої гроші.
Але весь час думаю про те, як втратив їх.
Майк!
- Привіт! - Я, Барбара.
Хробак сказав ти будеш пізно. Пішли зі мною.
Я, мабуть навіть не сяду. Просто складу йому компанію.
Ні, ні, так не піде.
Зробімо ось що, ти мій новий хлопець, хочеш у гральний клуб.
Так! Я погано граю.
Брехня, Хробак розповів мені, хто ти такий.
Моя доля, чверть виграшу.
- Зрозуміло. - Чудово, йдемо.
- Панове, це мій новий хлопець, Майкл! - Привіт, Майку!
Не ображайте його. Залиште йому грошей на мій сніданок.
- Нехай щастить, милий! - Дякую, кохана!
- Давай, сідай з нами. - Гаразд.
Покер типу "Чикаго".
- Вмієш "Чикаго"? - Нагадайте.
Все просто, старша карта пік виграє половину банку.
Гаразд, я спробую.
- Фішка. - Дякую.
- Тобі треба дві, Мерфі. - Так, пробач.
Я граю. Ставлю 5 доларів.
- Марнотрат! - Подивимося...
Ми з Хробаком, увійшли в свій колишній ритм, як досвідчені баскетболісти.
Ми пустили в хід, старі шкільні трюки.
У міських клубах вони б не пройшли.
Подача один одному сигналів за допомогою фішок, пастки, подвійний блеф...
Я виграв би тут навіть без обману!
Але я нічим не ризикував.
Дехто назвав би витівки Хробака аморальними,
але як сказав гравець Канада Джонс, аморально залишати лоху його гроші.
На першому курсі юристів вчать, покупець відповідає за покупку!
Ставлю ще 100!
У мене фул-хаус.
Прикро продути, Берче?
Хробак став просто артистом! Ховає карти, дістає з повітря.
Які трюки! Бездоганна техніка! Але він трохи божевільний.
Іноді я пропускав хід, щоб обман Хробака не виявився. І все ж...
Непогано.
Хробак чудово зіграв роль невдахи.
Флеш!
У мене фул-хаус, три дами, два тузи.
Прокляття! Вічно в тебе фул!
Так!
Мій дядько Лес каже: "Гроші скінчилися, час по домівках."
Радійте виграшу, клубні покидьки!
Мерфі, приходь до нас ще! Твої гроші нам дуже доречні!
Витрачай гроші з кайфом. До зустрічі.
Ви будете грати ще?
- Це останні? - Так.
- Як зіграли? - Чудово. Козли вони.
Так їм і треба.
- Так, триста. Твоя доля. - Дякую, хлопці!
Ти класно діяв. Коли ще зіграємо?
Ні, ні! Я грав тільки один раз. І тільки тому...
Через два тижні.
- Через два? - Так.
- Гаразд. Дуже дякую. - Бувай.
- Поцілунок довелося випрошувати! - Бувай!
Як ти дізнався, що я повернуся?
Дуже просто. Хто твій улюблений актор?
Клінт Іствуд, розбійник Джозі Вейлз, "Людина без імені".
Він завжди страхував свого друга!
Весело там було? Поснідаємо?
Ні, я додому. Моя дівчина, напевно, вже замки змінила.
Гаразд. Зроби мені послугу. Побудь зі мною 5 хвилин. Введи мене в іншу гру.
Тут не так, як у клубі Тедді-КДБ. Але й не так, як у тих багатіїв.
- Тому пильнуй. - Гаразд. Без проблем.
Я не проти твого мистецтва, але тут спритні хлопці.
Вони зразу ж засічуть твої трюки.
- Нелегкі клієнти? - Я серйозно.
- Зрозумів. - Тут б’ють без попередження.
Зрозумів. Я буду грати чесно.
Майкл Мак Дермот!
- Як ти, Майку? - Добре, а ти?
Чудово. Комп’ютер недавно ледь тебе не стер.
- Справді? - Але я знала, ти повернешся.
Ні, я не повернувся. Просто хотів тебе побачити.
Я тобі рада.
Привіт!
Навіщо їй мікрофон?
Зв’язок з поліцейським відділком. Поліцейські - їхній дах.
Алло!
Як вони грають?
Ставки від двадцяти до сорока. Зараз є тільки така гра.
Товстун Грег грає двадцять-сорок? По маленькій?
Так, гра доволі жвава. Ви теж зіграєте?
- Так, ми хочемо. - Ні.
- Припини, ти не можеш піти. - Нізащо, я сказав, граю тільки раз!
Майку! Ми обчистимо цих типів за годину!
Гаразд, біжи. Привіт, твоїй дівчині.
- І від мене. - Перекажу. Наглядай за ним.
Господи, який хлопець пропав!
Уявляєш, він у руках своєї баби.
Що тут поганого?
Вона стисла його занадто міцно. На дві тисячі.
У кредит?
Чула слова Майка? Він мій гарант.
Припини, принцесо, я відіб’ю цю суму за пів години.
- Давай. - Гаразд.
Привіт!
Збори затягнулися?
Я хотів подзвонити, але вирішив не будити тебе.
Нічого, я все одно не спала. Переберися, візьмемо таксі.
Я спізнюся на репетицію навчального суду. Прикрий мене, добре.
Сказав би, що був на стриптизі. Мені начхати!
Збреши хоч що-небудь!
Я розважав Хробака. Треба було його хоч якось підтримати!
Але до карт ти не торкався?
- Кохана... - Відповідай! Я поставила питання.
Ні! До карт я не торкався. Задоволена?
Задоволена. Я тебе чекаю.
Секрет успіху в розподілі ролей.
Головне - повага до судді, але без підлабузництва.
Точно. Головне, бути шанобливою.
Джин Мариначі на це не купиться.
Ти знаєш його Джин, так?
Я знав, ти не дарма наш головний адвокат, незважаючи на запізнення.
Пробач, не міг спіймати таксі.
Загалом, вступна промова повинна складатися з фактів,
з важливих джерел, з підручників, окрім "Лексиса".
Привіт, Джо! Скільки років!
- Книш! Як справи? - Все так само.
Не хотів заважати майбутнім суддям і адвокатам, але є розмова. Важлива.
- Чуєш, Майку? - Гаразд, вибачте. Вибачте.
Я буду за головного адвоката.
Не треба, Келлі. Нам потрібна перерва.
Час пити каву.
Твій друг придурок. Завжди таким був.
Зараз він у клубі "Честерфілд", занапащає свою репутацію, своїми мерзенними трюками.
Я йому заборонив! Хто ще їх бачив?
Ніхто не бачив, я чув. Постукування видало його. Не знав би я його, я б не помітив.
Я обернувся, дивлюся він вчепився в край столу. Я все зрозумів.
- Жах. Ти його попередив? - Я намагався, але він і вухом не повів.
- Зрозуміло. Я його виведу. - Ні, він у безпеці.
Ті, з ким він грає, втомилися, 36 годин за столом.
Нічого не бачать. Пішли, я пригощу тебе кавою.
Але якщо він буде там, коли прийдуть грати Моріс і Роман, він сильно пошкодує.
Я заберу його!
Худий Амарілло, великий гравець, любив афоризм свого батька:
"Стригти вівцю можна неодноразово, але шкуру здерти, тільки раз."
Моя ставка!
Цей урок, Хробак не засвоїв.
У цього покидька щось є.
Гей хлопці, говоріть англійською! Не російською!
А що таке?
Хочете дограти до кінця, не базікайте по-своєму, зрозуміли? Ви мене зрозуміли?
Стули пельку, йолопе! Він боїться, що ми з тобою спільники.
Звичайно, ви говорите про свої пироги і про сніг. Досить, зрозуміли!
Останній етап гри, найважчий.
У тебе, Романе, здається туз.
Але я роблю ставку. Ось так.
- Так, у мене валети. Давай. - Точно.
- Є дві пари. - А в мене ще сімки! Я виграв.
Козел! Розкриває карти частинами! Ти сказав, тільки валети.
Треба було здогадатися про сімки, Морісе. Ти ж гравець!
Трясця! Ти що, припини, не будь дитиною.
- Привіт, Морісе! - Привіт.
Майку, прийшов грати? Давай, потрібен новенький.
Завтра лягаві одягнуть мені радіомаяк на 4 місяці. Я вже продув 200 фішок!
Відпочивай, хлопче. Можна тебе на секунду?
Не можна! Я граю. Тут буря емоцій. Ні!
Справа важлива.
- Кролик маленький! - Я порахував фішки.
Давай, іди звідси! Швидко! Ти мені ще попадешся! Гризун!
- Що таке? - Скільки виграв?
Я зрубав тисяч 8. Хотів уже втекти, а тут ти прийшов.
- Так, послухай... - Стій! Хочу сосиску.
Ти 5 хвилин в місті, а тебе вже засікли.
Клас! Мене виказав чортів Книш? Не слухай ти його.
Він знає всі трюки, а робити їх боїться.
Він може не працювати вже 15 років.
Думаєш він не працює? Просиджує зад в карти. Ні, дякую!
Я теж так думав. Тепер знаю, що значить працювати.
До речі, тобі потрібна робота. Будеш шукати?
Чи знову станеш друкувати кредитні картки? Повернешся до колишнього?
Я не друкував, я поширював!
Не бійся, я до цього не повернуся. Не панікуй. Обіцяю!
Іди сюди.
Думай масштабно, зрозумів! По-крупному. Будь розумніший.
У клубах Махеттену все записують.
Якщо запишуть, що ти трюкач, тебе не просто викинуть під зад.
Ти ніде в Нью-Йорку грати не зможеш!
Не дурій! Це поганий бізнес.
Зрозумій, мені подобається ризик. Мислити масштабно - це чудово...
Але не для мене! Я не граю по-чесному. Погорю, влаштуюся на роботу.
Зрозумів? Якщо бачу лоха, роздягаю його. Я так жив. Зрозумій!
Знаю, знаю. Ти сам вчив мене трюкам. Але я не кидаюся грабувати лохів.
Досить! Все!
Я не такий. Я не буду читати тобі нотації, але ті двоє, не дурні.
Роман і Моріс, російські бандити.
Не такі великі, як Тедді-КДБ, але і з ними жарти погані.
У фальшивих сорочках від Версаче? Господи!
У тебе є час. Іди до них, програй їм частину їхніх грошей, для пристойності.
Візьми паршивих карт і програй.
Не можу! Не можу! Мені треба зібрати грошенят і почати життя заново.
Тоді їдь в передмістя. Грай там з дантистами!
Їдь до багатіїв, грай в гольф-клубі.
А це ідея, я так і зроблю. Але цим, я програвати не буду!
Треба!
Гаразд, як скажеш. Чекай мене в ресторані "Стромболі". Я буду через пів години.
Не можу, мені час на збори. Потім їду в Квінс, вантажити товар.
Боже, яким ти став трудівником! Гориш на роботі.
- Зроби, як я сказав. - Ти ж мене знаєш!
Як справи?
Так собі! Шість тисяч, дві тисячі. Стривай, ще дві.
Так, усього десять. Беремо дві, що ми тобі позичили, отримуй навар.
Слухай, дай мені все!
Гравці в кредит, зазвичай беруть тільки свій навар, інакше ми беремо відсотки.
П’ять відсотків на тиждень.
Гаразд.
Привіт! Я тебе скрізь шукаю!
Я не хотіла, щоб ти знайшов. Петровскі довго тебе чекав, і вся група теж.
Так, я пропустив збори.
Справа не в зборах. Плювати на них! Знаєш, чому я зранку пішла сама?
Я знайшла гроші у твоїй кишені!
Це не те, що ти думаєш. Зовсім не те!
Як ти можеш брехати, дивлячись мені в очі?
Раніше ти хоча б не брехав.
Ти втрачав совість, але хоча б не брехав.
Джо, гра була не всерйоз. Як софтбол.
- Адже можна програти гроші за квартиру? - Я не міг програти, в тому то й справа!
Ні, ти можеш програти.
Я бачила тебе, коли ти програв все! Більше я не хочу! Ні!
Джо, припини! У грі немає нічого поганого. А як по-твоєму...
Як п’ять хлопців потрапляють на світовий чемпіонат?
Хто вони? Щасливчики з Лас-Вегаса?
Гра - це мистецтво! Справжнє мистецтво.
Чудово. Навіщо ти мені брехав?
- Тому що знав, що ти не зрозумієш! - Що не зрозумію?
Вчора, сидячи за гральним столом...
Я вперше відчув себе живим, з того часу, як програв Тедді-КДБ.
Ти живий тільки за картами?
- Ні! - І що я повинна після цього зрозуміти?
ТАНЦІ ТОПЛЕС У БІЛЛІ
Я чув, ти на волі?
Грема! Мерзотнику, як ти? Я саме про тебе думав. Ти мені потрібен.
Почекай кілька тижнів, і знову будеш на мене працювати.
Маю тебе засмутити, тепер я сам за себе.
- Справді? - Так.
Треба ж...
Тут багато лютували, коли ти сів. Гнівалися.
Так, знаю Грема. Тому я намагаюся зібрати кошти.
До мене зверталися, питали чи не допоможу я тебе знайти.
Я задумався...
Справді? Навчився думати? Клас!
Господи, ти що! Тихіше!
Він мій друг. Нічого страшного.
Гей! Спокійно! Тихіше! Боже...
Пішли звідси до біса! Що я сказав? Пішли геть!
- Легше! - Ви мене чули? Пішли звідси геть!
Ось що я подумав, аніж тобі віддавати 15 тисяч п’ятьом, віддаси 25 мені.
Що? Що це ти придумав?
- Що я придумав? - 25 тисяч! Як ти смієш!
Ось так і смію! 25! І відсотки все капають.
Господи, що ти виробляєш?
Ти ж був моїм партнером!
Ні, я був твоїм лакеєм. Але я дечому навчився.
Я викупив твої борги!
Де ти взяв на це гроші? Знову грабував голубих на Гриніч Віледж?
Ти ще й жартуєш. Здуріти можна.
Гроші мені дав Тедді-КДБ.
Брешеш! Брешеш!
У Тедді повно своїх викидайл. Навіщо ти йому потрібен?
Як тільки він почув твоє ім’я, він відчув великі можливості.
Що? І ти мене викупив?
Так, класна угода, тридцять центів з долара.
У діловому співтоваристві в тебе не дуже вірять.
Отже, ти тепер банкір? Це шикарно!
Не зовсім. Мій метод збору боргів ти знаєш.
Господи! Гаразд, заспокойся. Я зберу грошенят...
Зайду до тебе на цьому тижні.
- Я так і думав. - Ні, ні!
А поки я візьму те, що у тебе з собою.
Веселися від душі! Чудово.
Трясця!
Можна сісти?
Майкле! Будь ласка, сідай.
Ти тоді всіх вразив.
- Дивовижно! - Дякую!
Маріначі і прокурор просто рвалися з тобою зіграти.
А сьогодні ти показав ще один фокус, зник зі зборів своєї групи.
Так, я маю вам все пояснити.
Ні, не мені. Я думаю, ти мав вагому причину.
Але треба більше працювати.
Готуватися. І поговорити з групою. Ти мене зрозумів?
Так. Добре, авжеж. Дякую!
Посидь. Випий!
- Джеммі! - Так?
- Ще склянку. - Несу.
- Що ви п’єте? - Джин, завжди джин.
- Прошу. - Дякую, люба.
Дякую.
Знаю, що фокусник не розкриває секретів, але...
Я не фокусник.
Якщо це був не фокус... Як ти бачив наші карти?
Тут комбінація навичок.
Я бачив, які карти вийшли. Це моя звичка, як дихання.
Стежиш за картами?
Так, але не тільки. Я стежу за реакцією гравців на карти.
Так я зрозумів, що у прокурора дві пари, а у судді, майже флеш.
Я бачив, як вони дивляться у свої карти. На їхніх обличчях все написано.
Ти спостерігаєш за людьми?
Не думав, що в картах можна так багато вирахувати.
Справа ось у чому. Хочете хороші карти?
Почніть з валетів, або з дев’яток, або нижче.
Три великі карти у флеш. І можете піднімати ставку. Зрозуміло?
Твердо і агресивно. Зло і агресивно. Це ваш стиль, професоре.
Уявіть, що ви на війні!
Я офіційно забороняю тобі бувати на нашій грі.
Я вас не звинувачую. Якщо я стану з вами грати...
карти не матимуть значення. Я зіграв би і наосліп.
Майкле! Послухай мою історію.
Давайте.
Кілька поколінь моїх предків були рабинами,
в Ізраїлі. А пізніше, в Європі. І я повинен був стати рабином.
Я був, якби пророк... Гордість релігійної школи.
Коли мені було 12, старші говорили, що я зрозумів Талмуд, як 40-річний...
Але коли мені виповнилося 13, я усвідомив, що не стану рабином.
Чому?
Як би добре я не розумів Талмуд...
Я не бачив у ньому Бога.
Ви могли б збрехати.
Я старався до безтями! Всі так вірили в мене.
У вас гідна професія.
Не для моїх рідних. Мої батьки були пригнічені.
Спантеличені моїм рішенням.
Батько відіслав мене в Нью-Йорк, до далеких родичів.
З часом я знайшов місце під сонцем.
Свою справу.
Що було далі?
Я занурився в неї. Вивчав право. Дізнався про нього все, що міг.
У душі я розумів, що народився, щоб стати юристом.
А ваші батьки змирилися?
Ні. Я сподівався, що зміню їхнє ставлення до себе.
Але... Вони були непохитні.
Батько більше зі мною не розмовляв. Ніколи.
А якщо б ви почали життя спочатку, ви зробили б той самий вибір?
Який там вибір.
У релігійній школі я зрозумів,
не можна втекти від самого себе.
Твоя доля все одно тебе знайде.
Ну що? Твоє здоров’я!
- Привіт! - Де ти був? Я дупу собі відморозив.
- Що сталося? - Вдарився об двері, не хвилюйся.
Партнерка вдарила ногами в ніс. Неважливо.
Зайдеш?
Ні! Я просто стирчав тут, щоб привітатися.
Гаразд, послухай, у мене вдома негаразди. Так що веди себе тихіше.
- Тихіше? От мерзотник! - Гаразд, не хвилюйся.
Коли станеш заможним адвокатом, знайди квартиру з ліфтом.
Замовкни.
Тебе обікрали?
Не зовсім.
Стій, стій! Вона від тебе пішла?
О, Господи!
Боже мій! Навіть простирадла забрала.
Я ж казав, вона була б класним гравцем!
Знає, як скинути погані карти!
Майку, забудь її! З нею, напевно, жилося не солодко...
Ні, з нею було добре. Я так і знав! Так і знав...
Сумно! Жінкам не можна довіряти, абсолютно не можна.
Дивись, ти з нею став зовсім домашнім!
Вирвав себе з життя. Ходив по одній дошці.
На хвилину повернувся до життя, і вона одразу ж пішла.
Знаєш прислів’я: "У покері і в житті жінки - відсоток грального клубу?"
І це точно.
Що за маячню ти несеш? Що за прислів’я?
Не знаю.
Мабуть є таке.
Знаєш, що я роблю, коли мені паршиво?
Що?
Беру три тузи, два королі.
Справді?
Я обдираю дурних туристів.
Деру з них, куш.
Так?
Загрібаю стільки фішок, що столу не видно!
Граю всю ніч в казино "Тадж Махал", де пісок стає золотим!
Трясця! Поїхали!
- Не дражни мене. - Зіграємо в бісові карти!
ЛАСКАВО ПРОСИМО В АТЛАНТІК-СІТІ, УЛЮБЛЕНИЙ ГРАЛЬНИЙ ЦЕНТР АМЕРИКИ
Покерний клуб "Міраж" в Лас-Вегасі - покерний центр всесвіту.
Це будинок легендарних Дойла Брансона, Джонні Чена, Філа Хельмута.
Кожні два дні з’являється новий мільйонер, щоб побити чемпіона світу.
Часто він їде додому ні з чим, окрім вражень.
А тут або мільйонерів мало, або вони грають дрібно.
Але і тут повно грошей.
У вихідні можна грати і в місті.
Бо всі шулери Нью-Йорка, грабують туристів тут!
- Ти поки нагрій мені стілець, я скоро. - Що?
У мене є певні потреби. 100 років не трахався!
Гаразд, а то я вже дивувався. Думав, може, ти у в’язниці змінив орієнтацію.
І не мрій, любий!
- Привіт, Майку! - Привіт!
Чудово! Завсідники клубу "Честерфілд"!
Фішки на 500.
Я приїхав в Атлантік-Сіті заради ваших пик?
Друга зустріч за тиждень. Ти не граєш, але весь час в клубах?
Це мені подобається. Майк знову в своїй стихії.
Сидить за столом, жартує, іноді трохи виграє.
Іноді? Моя дружина іноді зраджувала мені з іншими.
- Забудь її! - Карту!
Я сьогодні хотів зробити справжні гроші,
але заради Майкла, я посиджу трохи з вами. Ви не проти, сподіваюся?
Не треба нам такої честі, до нас зараз прийдуть туристи.
- Ставка - Я піднімаю.
Якщо ми будемо вигравати один в одного, то краще б сиділи вдома.
Жертви шулерів не уявляють, що їх чекає.
Вони веселяться тут і думають: "А чи не зіграти нам тут в покер?"
"Чим він відрізняється від того, в який ми все життя граємо вдома?"
Ніяке везіння в світі не вбереже їх від програшу.
Просто сили у них не ті.
Ми граємо не разом, але ми не граємо і один проти одного.
Дивилися передачі про природу?
Піраньї не їдять одна одну. Чи не так?
У жертв все написано на обличчях.
Смикання м’язів, рука біля рота, нервові затягування сигаретою.
Всі ці жести, видають їхні карти.
Ми помічаємо все!
Якщо жертва грає жорстко, вона блефує.
Якщо м’яко - у неї хороші карти. Все дуже просто!
Як ти, трудоголіку?
Хробаче, радий тебе бачити. Радий, що ти вийшов.
Телефон, звичайно змінився? У вихідні багато ігор, скажи свій телефон.
Я сам подзвоню.
Хробак, таких як ти, пускають у такі місця?
Знаєш що? Будеш читати мені мораль, коли знайдеш роботу. Зрозумів?
Ну що? Почнімо?
Вибачте, сер! Не можна брати фішки в іншого гравця.
Послухайте, ми всі один одного знаємо. Ми друзі.
- Ніхто не скаржиться. Ніхто не заперечує? - Ні.
Сер, ви повинні купити фішки у мене.
Слухай, не встановлюй мені межі.
Поїмо чогось? Мене пригостили в східному барі.
- Так? Поїмо супу. - Так. У мене до тебе розмова.
Шанувальник халявної їжі! Дивись, харчові добавки затуманюють мозок!
Заробляй собі плату за квартиру, благородна робота.
Слухай, навіщо ти брав мої фішки? Для чого?
Я порожній, ось чому.
Порожній? Як же так? Скільки ж коштувала твоя повія?
Майку, що за слова? "Експерт із розслаблення", зрозумів?
Я не їй віддав гроші.
Стривай! Роману і Морісу? Я не просив тебе віддавати їм все.
Залишив би собі за роботу.
Гроші пішли не до них.
- Я сьогодні зустрів Грему. - Справді!
- Так, він все у мене забрав. - Ти жартуєш?
А на кого він працює?
Він ніби, як сам по собі. Цей мерзотник скупив всі мої борги. Грема!
Зрадник! Покидьок! Ти жартуєш? Скільки ти йому винен?
Не знаю. За його дурними розрахунками - п’ятнадцять тисяч.
- П’ятнадцять? - Так.
Каже, на мої десять набігли відсотки. Ось так!
Що ж ти не сказав? Що ж ти не сказав мені одразу?
У мене були гроші! Були!
Я що, буду сидіти в сортирі, а друг буде платити мої борги?
Я не гад, зрозумів? Ми допоможемо один одному, як завжди. Тому ми тут.
Ми зіграємо у велику гру. Ти мене розумієш?
Гаразд, слухай, я тобі допоможу.
- Справді? - Чорт забирай того гада! Щось придумаємо.
Скільки ще чекати, Ейбе?
Чекаємо ще п’ять хвилин, і виберемо іншого голову адвокатів.
Ось він.
Містере Мак Дермот, ми можемо починати?
Вибачте за запізнення, сер.
Слухається справа, Слайтер проти Управління вищої освіти штату Нью-Йорк.
Усі факти розглянуті, звіти прочитані.
Адвокатів очолить містер Мак Дермот.
Прошу розпочати усні дебати. Якщо ви не заперечуєте, звісно.
Так, авжеж. Ще раз вибачте за запізнення.
Наскільки я розумію, ми...
Ми можемо взяти в якості прикладу справу "Штат Техас проти Джонсона".
"Техас проти Джонсона"?
Містере Мак Дермот, цю справу розглядали у Верховному суді.
Її не можна порівнювати з вашою справою.
Кожній групі було запропоновано забути про побічні аспекти справи.
І зосередитися на фактах расової сегрегації!
Так... Тоді...
Містера Мак Дермота було важко знайти, він не в курсі. Можна я продовжу?
Так, нам буде приємно почути осмислену промову.
У наявності поділ районів на виборчі округи партій,
що веде до поділу шкіл за расовою ознакою.
У ряді навчальних закладів дев’яносто відсотків школярів - білі.
Прекрасно! Треба хоч щось знати про справу, щоб виголосити вступну промову!
Що я можу сказати? Що?
Зате мені пощастило, Мак Дермот. Я, здається, сподобалася Маріначі.
Джо!
- Джо! Джо! - Що?
Нам треба поговорити. Ти так несподівано мене покинула.
Можна подумати, не ти в цьому винен!
Не я. Я прийшов, а тебе немає. Невже ти мене покинеш?
Ти сам мене вчив. Ти казав, що правило номер один таке:
"Кинь карти, як тільки зрозумієш, що не переможеш. Здайся."
Ми говоримо про наші стосунки, а не про гру в покер!
Я знаю, про що ми говоримо, Майку.
Це твоє останнє слово?
Так.
Хотіла побажати тобі успіху.
Але я знаю, що в твоїй грі успіх, не головне.
Ерік Сейдель не може виграти цей кін.
Але він цього не знає Чен намагається затримати його в грі.
Тягне час.
Погляньте, це обличчя чемпіона, який захищається.
П’ятий етап! Шістка бубнів! Допомоги немає.
У Чена п’ять карт однієї масті, старша - дама.
Чи клюне Ерік на наживку?
Так, він клюнув! І Чен його б’є!
Джонні Чен, просто майстер!
Так, він клюнув, і Чен його б’є!
- Алло! - Привіт, Майку! Це Петра.
- Можна піднятися? - Так, я тобі відчиню.
Це головне в даному виді покеру - не здаватися, поки не пішли всі фішки!
- Привіт! Як справи? - Привіт. Добре.
Давно я в тебе не була. Все як колись.
- Вип’єш? Віскі чи ще щось? - Ні, не треба.
- О! Чемпіонат з покеру 88-го? - Так.
Джонні Чен! Набирає карти однієї масті,
і змушує суперника піднімати ставки.
Він знає, суперник буде блефувати.
Чортів Джонні Чен!
Який самоконтроль! Чорт забирай!
Він бачить суперника наскрізь.
Пасує, суперник підвищує ставки...
Ризикує програти, і він у руках Чена.
Так, він клюнув, і Чен його б’є!
Бідолашний суперник, він не зрозумів, як попався!
Мені знайоме це відчуття.
Немов тебе поїзд переїхав!
І видавив усі кишки!
Трясця, ти ж прийшла не для цього?
Що сталося?
- Завтра тиждень. - Тиждень?
Як ти винен клубу "Честерфілд" дві тисячі.
О! За Хробака?
Так, дивно, він виграв вісім тисяч. Навіщо позичати під відсотки ще дві?
Він виграв у Моріса і Романа?
Так. Він прийшов одразу, як ти пішов.
І за двадцять хвилин обміняв усі свої фішки на гроші.
Моріс не повернувся. Думаю, він тепер грає на іншому боці вулиці.
Але Хробак крутився довкола.
Він взяв у кредит, під твоє ім’я, сім штук.
Так. Але ти більше йому не давай.
- Так. - Послухай, у мене є тисяча.
Тисяча, розумієш?
Я знову став грати.
- Дякую, що полегшив справу. - Так, звичайно.
Пробач, що я прийшла до тебе з проблемою.
Пусте.
Ні! Мені у тебе добре.
Я рада тебе бачити, Майку.
- Можу залишитися. - Ні, я...
Я зайду до тебе. Побачимося в клубі.
Я зайду у вихідні.
Я знаю, ти тут.
Майк? А я думав, це сторож.
Добре, що Грема знає тебе гірше, ніж я.
Зіграємо в дитячий баскетбол на 50 доларів?
Так? Якщо я виграю, ти заплатиш мені моїми грошима?
Спокійно! Тихо, не гарячкуй. Давай, кидай м’яч!
Тобі треба відпрацювати точність кидка.
Не клей дурня хоча б 5 хвилин у своєму житті!
Господи, що сталося? Ти говориш, як твій батько.
Я маю набити тобі пику, за твої витівки!
Пам’ятаєш, як ми знайшли це місце?
Так, пам’ятаю. Ти тоді ховався від Тоні Манци.
Боявся, що він заб’є тебе до смерті.
Чим я його так образив?
Ти трахав його матір!
Вона була симпатичною пані. Хіба ні?
Так, ти рік ховався у спортзалі від цього психа.
Потім він розлютив іншого психа, і той надів йому на голову сміттєвий бак.
Що ти хочеш сказати? Дикі були часи, для тебе також.
Все як колись! Тоді ти ховався від проблем і зараз ховаєшся!
Люблю ховатися, мені весело. Не люблю грати без партнера.
А мій партнер втік! Ти мене зрозумів?
Коли ми працювали разом, нас в гіршому випадку, могли побити, вигнати зі школи.
А тепер ти влип по повній. Ніби мріяв про це.
Припини! Досить за мене переживати.
Я все виправлю. Мене не гепнуть сміттєвим баком.
Так, ти все виправиш за мій рахунок. Бувай!
Агов, Майку! Стривай! Стривай!
Пробач мені, пробач за ті гроші. Треба було, звичайно, тобі сказати.
У мене немає слів. Мені дуже соромно. Ти задоволений?
Я влип. Я в страшному лайні! Мені треба піднятися, розкрутитися...
- І що? - Не буду брехати, у мене втрати.
Втрати... Скільки в тебе є?
Дев’ятсот.
Мені йшла погана карта, розумієш?
Ти жартуєш? Я витягаю тебе з боргів, а ти підставив мене на сім тисяч!
Так, але я сильно влип. Я грав там і тут.
Хотів зрубати грошенят в "Блек Джек" у Брукліні, в клубі "Підкова".
- Там дурять гравців! - Знаю! Боже!
Так, я дурень! Я думав перехитрити їх, але...
Ти мене дуже підставив. Сім тисяч!
Так, знаю.
Все, досить! Припиняй мене доїти!
Я розумію, ти маєш рацію.
Потрібно владнати справу з Гремою.
Ні! Нізащо. Не говоритиму з цим Іудою.
Думаєш є інший вихід?
Я розумію, мені не можна бути тут.
Але часом розум відключається. Хробака ніхто ніколи не захищав.
Його все життя штурхали. Усі, починаючи з його батька.
Може після в’язниці він став іншим.
Але я не можу його кинути.
Не можу.
Що за чорт?
- Привіт, хлопці! - Привіт.
Ви лягаві? Схожі на них.
- Ми не лягаві. - Хочете трахнутись?
Ні, нам потрібен Грема.
Господи!
Може, не підемо? У мене погане передчуття.
Все гаразд.
Але говорити буду я. Зрозумів?
Привіт, Грема! Скільки років!
Привіт, Майку! Привіт, Хробаче! Радий, що ти прийшов.
Розумне рішення. Він допомагав тобі нести гроші?
- Сьогодні грошей немає. - Немає грошей?
Гроші мають бути! Пішла звідси.
Він не жартує. У мене нічого немає.
Твій борг - двадцять п’ять. Віддаси через п’ять днів.
Давай так, п’ять тисяч на тиждень плюс відсоток.
Т-с-с! Тихо!
Собак треба карати одразу.
- Іди в свою будку, скотино! - Господи!
Чортів пес. Не можна давати їм псувати меблі.
А то вважатимуть себе господарями. Про що ми говорили?
П’ять тисяч на тиждень.
Грема, ми хочемо того ж, що і ти, залагодити справу.
Але три дні! Три дні - це не можливо.
Ніхто не говорить, що ти не правий. Але прийми правильне рішення.
Він щойно з в’язниці, дай йому відстрочку!
Ні, ні, ні. У мене не ломбард.
Ніяких перемовин. Ти знаєш мій метод.
Так, знаю. Тоді я тебе прошу.
Просиш жалості, милосердя?
Знаєш що, мені твоя жалість треба, як член у дупі!
Гей, мовчи! Замовкни, дурню!
- Пізно мовчати! - Ні!
- Пізно! - Ні! Слухай, слухай...
Ти мене знаєш! Він заплатить, заплатить!
- Ти впевнений, Майку? - Так, заплатить.
- Решта, п’ятнадцять тисяч. П’ять днів! - Я зрозумів.
Забирайтеся звідси!
Шмат лайна.
- Що ти наробив? - Я не стану на коліна перед цим покидьком!
Я просив тебе помовчати п’ять секунд! Трясця!
- Пробач. - Прокляття!
Ну все, мені кінець.
Ні! П’ятнадцять тисяч за п’ять днів... Я їх зроблю. Я стільки вже робив.
У чудових умовах, з грошима. А скільки у тебе зараз?
Триста п’ятдесят.
У нас на двох тисяча двісті. Можна грати в лото.
Ні! Знайди гру, я зіграю. Гроші будуть, будуть!
- Давай разом. Зіграємо по-нашому. - Ні.
Я сам. Я зіграю чесно.
- Ти що? - Я серйозно.
Де ти хочеш почати? У клубі "Честерфілд". Ставки тридцять-шістдесят.
У клубі "Вудсайд" гра в чотири руки. Там греки.
Гаразд. Є ще гра в Нью-Джерсі.
- Брат одного хлопця нас туди введе. - Гаразд.
Ще в магазині сигар, у Брукліні.
- Чотири місця! Так... - Ще гольф-клуб.
- Так, так! Чудово! Шість місць! - Там у них купа грошей!
- Ти упевнений, що зможеш? - Я зможу.
- Ставлю вісімдесят. - Я також.
Ставлю все.
Ставиш все? Дай я на тебе подивлюся.
Ні. В цей раз не вийде. Я ставлю більше!
- Я не знаю. - З тузом ставлю п’ятдесят.
Люблю робусту!
Горіховий присмак.
Мені подобається обгортка сигари. Масляниста...
Ставлю стільки ж. Що у тебе?
У мене набір карт "колесо"!
Воно міцне, гладеньке і дозволить мені виграти цей кін!
- Ставка та ж сама. - Три тузи.
- У мене тільки пара, валетів... - А у нього по-твоєму, що?
Можна побити його валетами?
Валети – сила, у порівнянні з твоїм дріб’язком!
- Чорт! Ти козел! - Я козел? Це ти козел!
Це всього лише гроші!
- Ставка! - Зіграємо крутіше, п’ятсот!
Як ти підняв ставку на триста?
Я теж на триста. Скільки в банку?
- Тисяча п’ятсот. - Тисяча п’ятсот!
Ось тисяча. Ось п’ятсот. Ставлю на весь банк, малюк!
Ти впевнений?
Тобі треба платити за верхову їзду дочки!
Я ще візьму там, де раніше брав.
Ти виграв!
У мене лайно! Я блефував перед супер гравцем!
Припини, ти класний актор.
Пішли, пішли, пішли! Йдемо, досить!
Хлопці, я виграю, де завгодно! У будь-якому місці, у кого завгодно!
Так, так. Дякую! Купи собі коштовностей, покидьок дешевий.
Неймовірно!
- Що ти наробив? - У мене не було карти.
Не було карти? Що значить "не було"?
З яких це пір для виграшу тобі потрібна карта?
Його обіграв би і школяр!
Я тягнув час. Якби мені пішла карта, я взяв би банк!
Часу немає, розумієш? Немає часу на дурниці! Він був лох, треба грати жорсткіше.
Не було сенсу, я не зміг би виграти. Не зміг би, розумієш?
Та пішов ти до біса! Нам потрібен був той банк!
Що тепер робити?
У нас сім тисяч. Сім!
Якби ти взяв банк у козла в джемпері, у нас було б десять!
Ти грав шістдесят чотири години. Тобі треба поспати.
- Немає часу спати. - Гаразд, спати не будемо.
Пішли. Я знаю, що тобі потрібно.
- Я знаю чудове місце! - Трясця!
У такий момент мене легко вбити.
У нас сім тисяч триста, Майку. Треба за два дні подвоїти суму!
Хоча б приблизно. Нехай трохи не вистачає...
Якщо не буде трохи вистачати...
Грема приб’є нас і поховає.
Є гра в Бінгемптоні.
- В Бінгемптоні? - Так.
Там 16-17 хлопців. Два столи. Муніципальні чиновники...
Грають у день зарплати. Жирний куш!
Ти впевнений? Туди добиратися 5 годин.
Так. Там можна зірвати тисяч п’ятнадцять-двадцять.
Навіть якщо візьмемо половину - справа в капелюсі.
Вези мене туди.
- Муніципальні чиновники? - Так. Працюють на мерію.
Вони служать у поліції, йолопе!
Дурна ідея!
Що я можу сказати? Ми вже приїхали.
Кращих ідей в тебе нема?
Що я можу отримати від цієї гри?
Зрозумій, поки я сидів, я програв купу грошей охоронцям.
Одному Піту Фраю - тисяч десять за півтора року.
Він думає, я повний лох!
Сказав мене: "Захочеш грати на волі, знайди мого племінника".
Запитаємо тут Шона Фрая. І все.
Ти їх всіх обчистиш. До того ж, вони всі покидьки. Повір мені.
Гаразд. Дай мені 8 годин.
- Приїдеш о сьомій , о сьомій тридцять. - Де мені бовтатися 8 годин?
- Я піду з тобою, посиджу трохи. - Ні.
- Ні, нізащо. - Я буду за іншим столом, зіграю чесно!
Слухай, хочеш грати чесно, йди туди сам! Я повернуся через 8 годин.
Господи!
Гаразд, поїду зіграю в кеглі.
Або ще у щось...
Пробачте.
- Я вас слухаю. - Мені потрібен Шон Фрай.
Він там. Він у кепці.
Дякую.
Почнемо.
- Ви Шон Фрай? - Так.
Ваш дядько Піт сказав, що я міг би з вами зіграти.
Ти з його підопічних?
О, ні! Ні! Я не сидів.
- Здружився з ним на полюванні? - Так, так.
Ми там познайомились. Він якось виграв у мене тисячу.
Ясно. Слухай правила, ставки від двадцяти до сорока.
Сідай.
Так. Останній кін. - Привіт, я Майк - Привіт, я Віттер.
- Я Осборн. - Привіт.
Це - Вітлі.
- Ставлю сорок.
- Стільки ж.
- Так. - Ставимо тільки ми з тобою, Майку.
Ще сорок.
Добре. Ще сорок.
Флеш.
Є закономірність, чим порядніший хлопець, тим гірше він грає в карти.
Ці хлопці, хоч і поліцейські, дуже симпатичні.
Я роблю успіхи. Є чотири тисячі двісті.
Скоріше б настав ранок!
О чорт! Ось це лось! Краса.
- Його завалив мій дід. Клас правда? - Так.
- Привіт, хлопці. - Привіт, Бере!
Я зустрів цього хлопця в боулінгу. Каже, любить грати в карти.
- Він прийшов куди треба. - Місце є?
- Осборн. А це Майк. - Майк.
- Привіт Майку. - А це Віттер.
- Як справи? У що граєте? - Ставки двадцять-сорок. Така гра.
Я підключаюся.
Покажи нам, як ти граєш.
Є туз. Ставка.
Ставлю двадцять.
Впізнаю цей погляд. Я пас.
Я теж.
Я як і ви.
- Так всі готові? Четвертий етап. - Так, сер.
Підвищую ставку.
Ого! Яка купа грошей...
Велика купа.
- У мене флеш. - Що відбувається?
- Господи. Хто хоче більше? - Я граю.
- Я теж граю. - Давай-давай.
У нас буде бурхлива нічка!
Нічний струс!
Так, хочу вас попередити...
...ставки великі.
- У мене тузи. - Пас.
Пас на туз? Гаразд. Я пас.
- Пас. - Пас.
Гаразд. Вільна карта? Четвертий етап.
- Почекай. Стій! Секунду... - Легше! Ти що робиш?
- Покажи, що в тебе? - Ти що? В чому справа?
- Здається, вони банда шулерів... - Що?
- Ви жартуєте? - Що тут відбувається?
Цей гад махлює під столом.
- Я бачив його трюк. Він шулер! - Який трюк? Що ти сказав?
Я тебе не розумію.
Він сказав, що ти махлюєш під столом.
Боже мій! Ви що? Господи...
- Що він йому дав? - Мені?
- Сімку червову. - Ви що професіонали?
Послухайте! Я виграв до того, як прийшов цей тип. Так?
Добре, добре. Нехай скажуть карти.
Якщо сімка тобі не допоможе, ми послухаємо тебе.
Що? Та ну! Три однакових! Осборн, три шістки.
- Замовкни! - Я кажу, три однакових!
І остання!
Агов, спокійно!
Може ви нас заарештувати хочете?
Авжеж, ти правий!
Пішов ти!
Пішли геть звідси! Виродки!
Господи!
Хробаче.
Хробаче?
Гей, Лесе!
Ей.
Ей, ти цілий?
- Майку? - Так.
Треба було грати королями, Майку!
Ти козел.
Я знаю. Пробач.
Вони забрали всі наші гроші...
У мене в черевику заховані триста.
Подивись! На кого ти схожий?
Чорт! Як вони мене засікли?
- Ніколи такого не було. Ніколи! Клянусь. - Де машина?
- Боже, здається ребро зламане. - Про що ти думав?
- Хотів зробити нам перевагу. - Я їх майже побив!
Пробач, нам не пощастило.
Я ризикнув і програв. Буває!
- З тобою завжди так! - А з тобою такого не буває?
Ти за один кін програв всі свої збереження!
- Іди до біса! Це інше. - Чому? Поясни чому це інше?
Чому це інше? Що в тобі особливого?
Ти який? Розумний? Шляхетний?
А я ідіот і лайно?
Можна подумати, тільки в тебе є самолюбство! Поясни мені!
Де твоє самолюбство? Скажи? Я не знаю, де воно!
- Не знаю. Не думав про це! - Ти взагалі не думаєш!
Я не думаю, як ти!
Ти впевнений, що можеш виграти чесно, а я ні!
Я завжди повинен пускати в хід трюки! Завжди!
Який трюк ти придумаєш тепер? Що тепер робити?
Завтра нам віддавати п’ятнадцять тисяч, а ми на нулі! Що нам робити?
Все просто. Ми втечемо з міста. Зникнемо на деякий час.
Поїдемо подалі звідси. Розбагатіємо. І все налагодиться.
Мені не потрібне життя у бігах!
- Попроси Грему дати мені грошей на гру. - Нічого не вийде.
До нього більше не можна звертатися.
Ти маєш це розуміти.
Ти ж казав, він сам по собі!
- Ти казав, Грема сам по собі! - Його фінансував Тедді-КДБ.
- Через тебе, ми в повному лайні. - Так, в повному!
От я й кажу, не час жартувати. Пора їхати звідси.
Ти зі мною, чи ні?
Цього разу, ні!
- Дай мені ключі. - Ти справді повернешся в місто?
Так.
Побачимося, коли побачимося...
Агов! Принаймні ти хоч повернувся до гри.
Коли-небудь скажеш мені за це дякую.
Треба триматися, ставити, піднімати ставку.
Приймати рішення, як за столом.
Іноді шанси такі ясні, що є лише один спосіб гри.
А іноді дві малі карти проти двох старших...
А шанси, шість до п’яти або порівну.
Тоді в тобі все здригається!
- Ну і вигляд у тебе.
Милуйся.
- Заходь. - Ні.
- Де твій друг? - Поїхав.
- І мої гроші приніс ти?
- Трохи не вистачає. - Скільки?
Усієї суми.
Зараз ти розповіси мені казку...
Ну...
Як бачиш грошей немає.
Я бачу, тебе добряче обробили.
Не треба було тобі ручатися за цього виродка.
Можливо.
- Ти не залишив мені вибору. - Чому?
А раптом ви з ним мене дурите?
Я тепер сам, без напарника.
Хочеш поговорити з Тедді-КДБ? Уперед!
Або принеси борг через день, інакше кривавий масаж.
РОСІЙСЬКА І ТУРЕЦЬКА ЛАЗНЯ
- Привіт! - Привіт, що таке?
Ти як боксер після невдалого матчу.
Що сталося?
Це через Хробака.
- Коли ти почнеш мене слухати? - Я слухаю.
Скільки тобі треба? 500? 1000?
Мені потрібно 15 тисяч.
- П’ятнадцять? - Так.
А я хочу трахнути супермодель...
- Ти що, хворий, 15 тисяч? - Я серйозно, Джої…
Чим ти можеш мені допомогти? З п’ятьма сотнями мені навіть не почати гру.
Прокляття! Якщо п’ятсот не допоможуть, то може допоможуть дві тисячі?
У що ти вляпався?
У найгірше, з небезпечним типом...
- Тедді-КДБ? - Так.
Іди сюди.
Я ж тобі казав!
Не зв’язуйся з Хробаком!
- Ти багато чого казав. - Так. А ти не слухав.
Я казав, грай за коштами. Я казав не ризикуй?
А ти ризикнув, і що отримав?
Я казав, не ризикуй, а ти рвався зірвати куш.
Я допоміг тобі заробити на життя.
Навчив тебе своїх методів гри.
- А тобі виявилося мало! - Слухай!
Не треба мені пояснювати, який я ідіот!
Я сам все знаю.
Мені потрібні гроші!
- Дай мені, скільки зможеш! - У тому, то й справа,
що цього разу грошей не буде.
Ну дам я тобі дві тисячі. Що ти виграєш? Один день?
А я викину гроші на вітер...
- Трясця! Чудово! - Ти сам винен.
Ти ризикнув усім, заради мрії про Лас-Вегас...
Так, я ризикнув!
А ти знаєш усі трюки, але боїшся, хоч раз їх використати!
Я боягуз?
Я граю не заради смаку перемоги!
А заради грошей на житло, на аліменти,
на їжу для дітей.
Я не боюся відмовитись від дурної мрії про Чемпіонат світу з покеру...
Від того, щоб мене показали по спортивному каналі.
Умов кредиторів відстрочити твій борг.
Я дам на це гроші. Потрібно житло, вантажівка, я їх дам!
Але з грошима інакше. Грошей не буде. Я кажу, ні!
Гаразд. Я зрозумів.
- Гей, послухай! - Що?
Я ризикував усім, це правда.
Але знаєш що? Справа не в тому,
що мені не пощастило.
Мене обіграли. Цього разу мене обіграли.
Але я здатний зіграти на чемпіонаті, зрозумій!
- Це не дурнувата мрія. - Я не сумніваюся в твоєму таланті.
Я цього нікому не розповідав,
дев’ять місяців тому, я був у "Тадж Махалі", вночі.
І раптом заходить Джонні Чен.
Він став грати. Ставки від триста до шістсот.
Всі завмерли, коли він увійшов.
Всі дивилися на нього.
Вся дрібна гра припинилася.
Всі вишикувалися довкола нього.
Деякі сіли з ним грати. Вони програли йому, щоб потім сказати:
"Я грав із чемпіоном світу!"
- А знаєш, що я зробив тоді? - Що? - Сів грати!
На таку гру потрібно 50-60 тисяч!
У мене було шість. Але я повинен був знати...
І що далі?
Грали жорстко. Годину, я пасував. Потім створив перевагу.
- Взяв королів чи тузи? - Дріб’язок.
Нічого великого. Але він підняв ставку,
і я вирішив, байдуже на гроші!
Я хотів у нього виграти! Виграти, хоча б в одному коні.
- Я підняв вище! - Вище?
- Вище за його ставку? - Так.
Він підняв ставки ще вище.
Хотів задавити мене, як дурного туриста.
Я вагався дві секунди, і підняв ще!
Тоді він тягнеться до фішок, і дивиться на мене...
Потім на свої карти, і знову на мене.
І здається! Я виграв.
І каже: "Ти дійсно мав карти?" А я: "Вибач Джоне, не пам’ятаю."
Я встав і пішов до каси.
Я грав з чемпіоном світу, і переміг!
Ти блефував з самим Ченом? Сучий син!
Так ось, чому ти сів грати з Тедді-КДБ!
Саме так!
І знову зіграю з ним, якщо зможу.
Що ж, бажаю тобі удачі, Майку!
Побачимось, Книше.
Це тимчасово? Ти повернешся у другому семестрі?
Ні. Ми обидва розуміємо, я не юрист.
Ти втратив надію через мою розповідь?
Ні, вона мене надихнула. Я все одно покинув би навчання.
- Але ти, поки що тут. - Так.
- У тебе проблеми? - Так, сер.
Не з законом... У мене борг.
- Картярський борг? - Так.
Він не мій. Просто... Я поручився за одного йолопа.
- Тепер борг на мені. - Розумію...
Отже, скільки треба, щоб ти став вільним?
П’ятнадцять тисяч... Сьогодні ввечері.
- Майкл! Ти ж знаєш, я не заможний. - Я знаю.
Мені соромно до вас звертатися.
Проте, більше немає до кого.
Допоможіть мені, хоч чимось.
Не можу бачити тебе таким!
Я хочу тобі допомогти, але п’ятнадцять тисяч доларів...
Я знаю.
Ну, якщо потрібно віддати сьогодні.
Я дам десять, більше не можу.
Ви справді дасте?
Коли мати дозволила мені кинути релігійну школу, вона мало не померла.
Але вона знала, мені потрібне інше життя.
Я теж повинен зробити добро.
Я в боргу, за її добро.
Візьми гроші,
і віддай свій борг.
Ти мене чуєш, Майку?
Я знаю, що ти зможеш.
Обіцяю, я все вам поверну, обов’язково.
Нехай щастить!
Я часто зустрічав таких людей, гравців за столом,
у яких поганий розклад, шанси нікчемні...
Але на столі є тільки одна карта, яка може їх врятувати.
Я запитував себе, як вони могли опуститися до такої ситуації?
І як сподіваються з неї вибратися?
У мене тут мурашки по шкірі.
Цегляні стіни, похмурі пики за столами.
Мерзенний запах. Я прийшов до тих, хто мене розгромив.
Але чи є у мене вибір?
Приніс мої гроші?
- Я маю повернути їх завтра вранці. - Так.
І поки що вони мої.
У найближчі 8 годин вони твої!
Але, якщо потім ти їх мені не віддаси...
ти сам будеш мій.
Отже...
У мене є десять тисяч, я хочу зіграти.
- Ти впевнений? - Ти мене чув.
Що ж, зіграємо. Удвох.
Почнемо з двох купок фішок.
Ставки наосліп, 25 - 50?
Граємо, поки один з нас не візьме весь банк.
Згода.
Підвищую ставки.
На тисячу.
Дуже агресивно.
Настав новий день.
Не довго тобі стрибати.
Але, я теж піднімаю.
На п’ять тисяч.
Дойл Бронсон сказав: "В безмежному покері дуже важливо,
змусити суперника витратити всі фішки".
Тедді так і зробив.
У нього тузи, вони кращі за моїх королів.
Я не можу дозволити йому, пустити їх в хід.
Я можу здатися, якщо повірю йому, або...
Я піднімаю ще, граємо.
Ти виграв!
У грі один на один...
кількість фішок не така уже й важлива, як якість карт.
У першому коні я виграв у нього половину.
Тепер я повинен,
натиснути і звалити його.
- Я ставлю тисячу. - Пас.
Пас.
Фішок на дві з половиною тисячі. Ставлю цю суму, Тедді.
Валети.
Це добре.
Чудово.
Ти взяв потрібного валета.
- Тобі пощастило. - Так! Пощастило.
І це все?
Це все одно, що швидкий секс.
Я не задоволений, я хочу ще!
Співчуваю.
А ти відчуваєш гордість.
Готовий обіграти, напевно, весь світ!
- Мені приємно. - Мені теж. Все чудово!
А давай запитаємо ще одного хлопця, як йому?
Грема!
Я знав, що він тут.
Я візьму наші гроші.
Але ти можеш залишити їх у грі, Майку.
Ризикнути! Ти не проти, Гремо?
Звичайно ні, партнере.
Він може пограти до ранку.
Знаєте що, у мене залишається п’ять тисяч, з мене досить.
- Я йду додому. - Гаразд.
Хороший жарт.
Я віддаю тобі твої власні гроші. Можеш іти!
- Що ти сказав? - Гроші твої.
У мене ще є двадцять тисяч, з тих, що я в тебе тоді виграв.
Вони хочуть мене затримати, купити мене.
Але у нас не війна, про гордість можна забути, мова лише про гроші.
Я можу піти від Греми і Тедді-КДБ.
Віддам половину боргу Петровскі...
Так безпечніше.
Я казав Хробаку: "Не можна програвати чужі гроші."
- Залишаюся. Але ви багато не виграєте.
Фішки!
- Подвоїмо ставки? - Так.
Обмежень немає.
Чудово, фішки можна докупити в будь-який момент.
Трясця!
Ти будеш картати себе...
що не пішов, коли мав таку можливість...
Так, дурний вчинок.
Але не хвилюйся, синку.
Скоро все закінчиться.
Гаразд.
Пас.
Пас не можливий. Я візьму все.
Я здаюся, Тедді.
Дві старші пари.
Потужний набір, але я здаюся.
Тому, що в тебе двійка і четвірка. Ти візьмеш туза і поб’єш мене.
Він кидає потужний розклад.
А міг би одразу віддати мені борг.
Якого біса ти здаєшся?
Ти не голодний?
Містере покидьок!
Давай грати в карти!
Правило таке:
просік суперника - не говори ні слова.
Я нарешті розкусив Тедді.
Раніше, я дозволив би йому гризти печиво, поки він не програв би все.
Але у мене немає часу! Скоро вже ранок.
Навіть Тедді-КДБ здатний розсердитись.
Все, годі Тедді, прикінчи цього малого.
Нехай пограє, нехай пограє...
У нього крокодиляча витримка, не хочу його відпускати.
Я нікуди не йду. Подвоїмо ставки!
Гаразд.
Ставка.
Пас.
Дві тисячі.
Так, ставлю дві тисячі і граємо.
Не кидай фішки.
Ризикуєш, Майку? Давай! Цього разу тобі не пощастить.
І в своєму клубі, я буду кидати фішки стільки, скільки хочу. Зрозумів?
Гаразд.
Я пас, Тедді.
Гаразд.
Великий татко...
ставить...
...все.
Чотири тисячі чотириста?
Гаразд, ставлю стільки ж, бо зранку не буду себе поважати.
Вранці, у тебе залишиться тільки гордість.
Остання карта.
Пас.
Боляче, так?
Ти не повіриш, що відбувається!
Всі твої мрії,
твоя доля, сидять навпроти тебе.
Цей туз, тобі б не допоміг.
Я ставлю все.
Ось так, Майку!
Ти маєш рацію Тедді, туз не допоміг би мені.
У мене і так великий набір!
Покидьок!
- Виродок! - Це кінець!
Чорт, що ти несеш?
- Розбий його, Тедді! - Ні!
Ні! Не сьогодні!
Цей сучий син, пасував усю ніч!
Заманив мене в пастку!
Тепер ти задоволений?
Чи поганяти тебе ще.
Ні! Ні!
Він мене розгромив.
Заплатіть йому!
Дайте йому його гроші!
Із десяти тисяч, я зробив понад шістдесят.
П’ятнадцять віддав Гремі, шість у клуб "Честерфілд".
І з Хробаком ми здається, квити.
Віддам десять тисяч професору...
І залишиться у мене те, що було, гроші на три стопки суперфішок.
Привіт!
- Маєш жалюгідний вигляд. - Бачила б ти мене вчора.
- У тебе все добре? - Так все гаразд. А у тебе?
Та так... Нічого.
Ти їдеш?
Так, мені тут більше нічого робити.
Слухай, передай ось це Петровські.
Не хотів його будити, ще занадто рано.
Я можу на тебе розраховувати?
Ти завжди міг на мене розраховувати, Майкле.
Дякую. Нехай щастить, Джо!
Гей! Подзвони мені,
якщо знадобиться адвокат.
Подзвоню.
Обов’язково.
В аеропорт Кеннеді.
- Куди зібрався? - У Лас-Вегас.
- У Лас-Вегас? - Так.
Щасти тобі!
Усі думають, що справа в удачі.
Дякую.
Головний приз Чемпіонату світу - мільйон доларів.
Може він чекає на мене? Не знаю.
Але, я це з’ясую.